Učitelia ako verejní činitelia
Analýza dôsledkov a súvislostí návrhu na zaradenie pedagogických a odborných zamestnancov škôl medzi verejných činiteľov
1.	Vládny návrh zákona o pedagogických zamestnancoch – navrhovaná úprava postavenia učiteľov ako verejných činiteľov

Vládny návrh zákona o pedagogických zamestnancoch v § 3 ods. 7 ustanovuje, že pedagogický zamestnanec má v súvislosti s výkonom pedagogickej činnosti postavenie verejného činiteľa. Rovnaké postavenie by mal mať podľa § 4 ods. 4 aj odborný zamestnanec.

V tejto súvislosti má byť novelizovaný zákon č. 300/2005 Z. z. Trestný zákon doplnením novej druhej vety v § 128 ods. 1: „Verejným činiteľom je aj pedagogický zamestnanec alebo odborný zamestnanec školy, školského zariadenia alebo organizácie zriadenej Ministerstvom školstva Slovenskej republiky alebo vysokoškolský učiteľ; právomocou verejného činiteľa sa na účely použitia jednotlivých ustanovení tohto zákona rozumie výkon práv a povinností pedagogického zamestnanca alebo odborného zamestnanca pri výkone pedagogickej činnosti alebo odbornej činnosti alebo vysokoškolského učiteľa pri poskytovaní vysokoškolského vzdelávania podľa osobitného predpisu.“

V súčasnosti § 128 ods. 1 Trestného zákona znie: „Verejným činiteľom sa na účely tohto zákona rozumie prezident Slovenskej republiky, poslanec Národnej rady Slovenskej republiky, poslanec Európskeho parlamentu, člen vlády, sudca Ústavného súdu Slovenskej republiky, sudca, prokurátor alebo iná osoba zastávajúca funkciu v orgáne verejnej moci, príslušník ozbrojených síl, osoba v služobnom pomere, starosta, predseda vyššieho územného celku, poslanec orgánu územnej samosprávy, štátny zamestnanec alebo zamestnanec orgánu štátnej správy, územnej samosprávy alebo iného štátneho orgánu, osoba, ktorá vykonáva pôsobnosť v rámci právnickej osoby, ktorej zákon zveruje právomoc rozhodovať v oblasti verejnej správy, notár, súdny exekútor, člen lesnej stráže, vodnej stráže, rybárskej stráže, poľovníckej stráže, stráže prírody alebo osoba, ktorá má oprávnenie člena stráže prírody, ak sa podieľa na plnení úloh spoločnosti a štátu a používa pritom právomoc, ktorá mu bola v rámci zodpovednosti za plnenie týchto úloh zverená. Pre trestnú zodpovednosť a ochranu verejného činiteľa sa podľa jednotlivých ustanovení tohto zákona vyžaduje, aby trestný čin bol spáchaný v súvislosti s jeho právomocou a zodpovednosťou. Verejným činiteľom je aj sudca alebo úradník medzinárodného súdneho orgánu uznaného Slovenskou republikou alebo funkcionár alebo iný zodpovedný pracovník orgánu činného v trestnom konaní iného štátu, orgánu Európskej únie alebo orgánu vytvoreného spoločne členskými štátmi Európskej únie, ak na území Slovenskej republiky vykonáva úkony trestného konania takého štátu alebo orgánu; pre jeho ochranu sa podľa ustanovení tohto zákona vyžaduje, aby úkony trestného konania vykonával v súlade s medzinárodnou zmluvou alebo so súhlasom orgánov Slovenskej republiky.“

Ustanovenie pedagogického a odborného zamestnanca za verejného činiteľa sa v dôvodovej správe zdôvodňuje tým, že je „v záujme ochrany, tak zamestnanca, ako aj samotného statusu výkonu pedagogickej profesie, pri výkone pedagogickej činnosti“. Ide tu o nadobudnutie postavenia verejného činiteľa v trestnoprávnom kontexte. Dôvodová správa k tomu uvádza: „Zmena taktiež spôsobí skutkový stav, podľa ktorého akékoľvek protiprávne konanie, ktoré predstavuje obsah kvalifikovanej skutkovej podstaty trestného činu proti verejnému činiteľovi bude posudzované rovnako, pokiaľ sa ho dopustí určitý páchateľ trestného činu proti pedagogickému a odbornému zamestnancovi. Pri výkone pedagogickej činnosti pedagogického zamestnanca, odborných činností odborného zamestnanca a výkone činnosti vysokoškolského učiteľa dôjde k zvýšenej právnej ochrane týchto osôb pred protiprávnymi konaniami, a to nielen trestnoprávnymi, ale aj ustanovenými administratívnoprávnymi deliktami.“ 

Čo zo zmeneného postavenia učiteľa ako verejného činiteľa vyplynie?
2.	Verejný činiteľ – zvýšená ochrana, prísnejšie tresty

Z postavenia vereného činiteľa nevyplýva iba zvýšená ochrana, ale aj prísnejšie tresty pri niektorých trestných činoch. 

Trestný zákon vo vzťahu k verejným činiteľom ustanovuje:
-	ich ochranu prostredníctvom trestného činu útoku na verejného činiteľa (§ 323 a 324)
-	dva trestné činy, ktorých sa môže dopustiť len verejný činiteľ – zneužívanie právomoci verejného činiteľa (§ 326) a marenie úlohy verejným činiteľom (§ 327)
-	deväť trestných činov, pri ktorých je pre verejného činiteľa stanovený prísnejší trest,
-	špeciálne postavenie vo vzťahu k ďalším dvom trestným činom – podplácanie (§ 333) a poškodzovanie cudzích práv (§ 375),
-	zahrnutie medzi chránené osoby (§ 139), pričom za spáchanie niektorých trestných činov voči nim sú stanovené prísnejšie tresty. 

3.	Pokus o zvýšenú ochranu učiteľov ako verejných činiteľov – trestný čin útoku na verejného činiteľa

Podľa § 323  ods. 1 „Kto použije násilie
a) v úmysle pôsobiť na výkon právomoci verejného činiteľa, alebo
b) pre výkon právomoci verejného činiteľa, 
potrestá sa odňatím slobody na jeden rok až päť rokov.“

Podľa § 324 ods. 1 „Kto sa inému vyhráža usmrtením, ublížením na zdraví alebo spôsobením malej škody
a) v úmysle pôsobiť na výkon právomoci verejného činiteľa, alebo
b) pre výkon právomoci verejného činiteľa, 
potrestá sa odňatím slobody až na tri roky.“

Postavenie verejného činiteľa má učiteľom zabezpečiť ochranu pred fyzickými a verbálnymi útokmi predovšetkým zo strany žiakov a ich rodičov. Vo vzťahu k žiakom však navrhovaná úprava bude úplne neúčinná.

Navrhovaná úprava vôbec nerieši problém fyzického a verbálneho násilia zo strany žiakov vo veku do 13 rokov – trestná zodpovednosť vzniká až dovŕšením veku 14 rokov (§ 22 ods. 1).

Navrhovaná úprava skoro vôbec nerieši problém fyzického a verbálneho násilia zo strany žiakov vo veku od 14 rokov do dovŕšenia 18 rokov (mladistvý páchateľ). Podľa § 95 ods. 2 „Prečin, ktorého znaky sú uvedené v tomto zákone, nie je trestným činom, ak ho spáchal mladistvý a ak je jeho závažnosť malá.“ Trestné činy útoku na verejného činiteľa podľa § 323 ods. 1 a podľa § 324 sú prečinmi, pretože za ich spáchanie je ustanovený „trest odňatia slobody s hornou hranicou trestnej sadzby neprevyšujúcou päť rokov“ (§ 10 ods. 1 písm. b)). Z toho vyplýva, že s výnimkou prípadov s veľkou závažnosťou, nebudú fyzické a verbálne útoky žiakov pred dovŕšením 18 rokov veku na učiteľov môcť byť posudzované ako trestný čin.

Trestná zodpovednosť by vznikla aj mladistvým páchateľom iba v prípade, ak by išlo o závažnejšiu formu útoku na verejného činiteľa podľa § 323 ods. 2 – ak by útokom bola spôsobené ublíženie na zdraví, väčšia ujma alebo by bol útok spáchaný závažnejším spôsobom konania. 

Navrhovanou úpravou by v každom prípade vznikla trestná zodpovednosť za spáchanie trestného činu útoku na verejného činiteľa, ak by bol takýto čin spáchaný žiakom, ktorý dovŕšili vek 18 rokov, ako aj rodičom alebo inou plnoletou osobou. V prípade plnoletých osôb však už dnes existujú trestné činy, ktoré umožňujú postihovať fyzické a verbálne násilie voči učiteľom aj bez toho, aby mali postavenie verejného činiteľa. Ide najmä o nasledovné trestné činy:

„Ublíženie na zdraví
§ 155
(1) Kto inému úmyselne spôsobí ťažkú ujmu na zdraví, potrestá sa odňatím slobody na štyri roky až desať rokov.

§ 156
(1) Kto inému úmyselne ublíži na zdraví, potrestá sa odňatím slobody na šesť mesiacov až dva roky.

§ 189 Vydieranie
(1) Kto iného násilím, hrozbou násilia alebo hrozbou inej ťažkej ujmy núti, aby niečo konal, opomenul alebo trpel, potrestá sa odňatím slobody na dva roky až šesť rokov.

§ 360 Nebezpečné vyhrážanie
(1) Kto sa inému vyhráža smrťou, ťažkou ujmou na zdraví alebo inou ťažkou ujmou takým spôsobom, že to môže vzbudiť dôvodnú obavu, potrestá sa odňatím slobody až na jeden rok.

§ 364 Výtržníctvo
(1) Kto sa dopustí verbálne alebo fyzicky, verejne alebo na mieste verejnosti prístupnom
a) hrubej neslušnosti alebo výtržnosti najmä tým, že napadne iného, (...), 
potrestá sa odňatím slobody až na dva roky.“

V prípade, že dochádza k fyzickému alebo verbálnemu násiliu voči učiteľom, nie je to problém legislatívy a toho, žeby Trestný zákon neobsahoval trestné činy, ktoré sa na takéto konanie vzťahujú, ale problém nedostatočnej vymožiteľnosti práva a jeho praktického uplatňovania. Ak dnes nie sú stíhané verbálne útoky na učiteľov ako vydieranie, nebezpečné vyhrážanie alebo výtržníctvo, na základe čoho možno očakávať, že budú stíhané ako útok na verejného činiteľa? V prípade, že nie sú stíhané fyzické útoky na učiteľov ako ublíženie na zdraví, vydieranie alebo výtržníctvo, budú stíhané ako útok na verejného činiteľa?
4.	Nové trestné činy učiteľov ako verejných činiteľov

S postavením verejného činiteľa nie je spojená iba ochrana, ale aj prísnejšie posudzovanie niektorých trestných činov. Iba verejní činitelia môžu byť páchateľmi dvoch špecifických trestných činov:

Podľa § 326 (Zneužívanie právomoci verejného činiteľa) ods. 1 „Verejný činiteľ, ktorý v úmysle spôsobiť inému škodu alebo zadovážiť sebe alebo inému neoprávnený prospech, 
a) vykonáva svoju právomoc spôsobom odporujúcim zákonu, 
b) prekročí svoju právomoc, alebo
c) nesplní povinnosť vyplývajúcu z jeho právomoci alebo z rozhodnutia súdu, 
potrestá sa odňatím slobody na dva roky až päť rokov.“

Podľa § 327 (Marenie úlohy verejným činiteľom) ods. 1 „Verejný činiteľ, ktorý pri výkone svojej právomoci z nedbanlivosti zmarí splnenie dôležitej úlohy, potrestá sa odňatím slobody až na dva roky.“

Z uvedeného vyplýva, že v dôsledku zaradenia medzi verejných činiteľov by sa mohlo stať, že niektoré konania učiteľov, ktoré sú v súčasnosti posudzované nanajvýš napr. ako porušenie pracovnej disciplíny, prípadne ako konanie, ktoré má občiansko-právne dôsledky, by po zmene legislatívy mohlo byť kriminalizované a považované za trestný čin. Takáto legislatívna úprava vytvára hrozbu, že učitelia môžu byť obviňovaní zo zneužívania právomoci verejného činiteľa zo strany niektorých rodičov, ktorí si takto budú riešiť konflikty s učiteľmi. 

Problémom je aj skutočnosť, že kým právomoc iných kategórií verejných činiteľov je v zákonoch jasne špecifikovaná, v prípade učiteľov sa navrhuje iba pomerne vágna formulácia, podľa ktorej „právomocou verejného činiteľa sa na účely použitia jednotlivých ustanovení tohto zákona rozumie výkon práv a povinností pedagogického zamestnanca alebo odborného zamestnanca pri výkone pedagogickej činnosti alebo odbornej činnosti alebo vysokoškolského učiteľa pri poskytovaní vysokoškolského vzdelávania podľa osobitného predpisu.“ Podľa navrhovaného zákona o pedagogických zamestnancoch medzi povinnosti pedagogického zamestnanca je jednou z povinností pedagogického zamestnanca objektívne hodnotiť prácu dieťaťa, žiaka a poslucháča. Budú orgány činné v trestnom konaní preverovať podozrenia, či nedošlo k spáchaniu trestného činu zneužitia právomoci verejného činiteľa tak, že učiteľ poškodil žiaka na jeho právach tým, že ho neobjektívne zhodnotil, čím porušil povinnosť, ktorá mu vyplýva zo zákona? 

A ako bude pri takto všeobecne zadefinovanej „právomoci“ posudzované prípadné marenie úlohy učiteľom (§ 327), ku ktorému môže dôjsť nielen úmyselne, ale aj z nedbanlivosti? 

5.	Ďalšie dôsledky a súvislosti zaradenia učiteľov medzi verejných činiteľov

Zaradenie učiteľov medzi verejných činiteľov by malo za následok prísnejšie trestné sadzby v prípade, že by sa v súvislosti s výkonom svojej „právomoci“ dopustili napríklad spáchania nasledovných trestných činov:
-	obmedzovanie osobnej slobody (§ 183),
-	obmedzovanie slobody pobytu (§ 184),
-	korupcia (§ 329),
-	porušenie dôvernosti ústneho prejavu a iného prejavu osobnej povahy (§ 377),
-	hanobenie národa, rasy a presvedčenia (§ 423)
-	podnecovanie k národnostnej, rasovej a etnickej nenávisti (§ 424).

Prísnejšie tresty určuje Trestný zákon aj pre podplácanie, ak je namierené voči verejnému činiteľovi (§ 333), a pre trestný čin poškodzovania cudzích práv (§ 375), ak ho páchateľ spácha tak, že sa vydáva za verejného činiteľa.

V prípade schválenia navrhnutej úpravy by tak napríklad korupcia učiteľa alebo pokus o jeho podplatenie boli posudzované ako závažnejší trestný čin než korupcia lekára. Obmedzenie slobody pobytu zo strany učiteľa by bolo trestané prísnejšie než obmedzenie slobody pobytu zo strany pracovníka domova dôchodcov. Porušenie dôvernosti ústneho prejavu alebo iného prejavu osobnej povahy učiteľom by bolo kvalifikované ako trestný čin s vyššou trestnou sadzbou než spáchanie toho istého trestného činu psychiatrom alebo psychoterapeutom. A poškodenie cudzích práv by bolo možné potrestať v prípade, že ho páchateľ spácha tak, že sa vydáva za učiteľa, prísnejšie, ako keby sa vydával napríklad za advokáta.

Podľa § 139 ods. 1 písm. h) je chránenou osobou aj „verejný činiteľ alebo osoba, ktorá plní svoje povinnosti uložené na základe zákona“, pričom toto ustanovenie sa nepoužije, „ak trestný čin nebol spáchaný v súvislosti s postavením, stavom alebo vekom chránenej osoby“. Trestný zákon obsahuje štyri desiatky trestných činov, za ktoré možno uložiť prísnejšie tresty v prípade, že sa ich obeťou stanú chránené osoby. Zaradením medzi verejných činiteľov by sa učitelia stali chránenými osobami. V podstate rovnaký dôsledok by však malo aj schválenie navrhnutého zákona i bez zaradenia učiteľov medzi verejných činiteľov, keďže zákon ukladá pedagogickým a odborným zamestnancom povinnosti a chránenou osobou je aj osoba, ktorá plní svoje povinnosti uložené na základe zákona.

Priamo v návrhu zákona o pedagogických zamestnancoch je v súvislosti so zaradením učiteľov medzi verejných činiteľov zakotvený zákaz prijímania darov. V navrhovanom § 5 ods. 6 sa uvádza: „Pedagogický zamestnanec a odborný zamestnanec nesmie žiadať dary, prijímať dary, navádzať iného na poskytovanie darov a získavať iné výhody v súvislosti s poskytnutím výhody inej osobe pri výkone pedagogickej činnosti alebo odbornej činnosti; to sa nevzťahuje na obvyklé dary poskytované zvyčajne pri výkone pedagogickej činnosti alebo odbornej činnosti, napríklad na prijatie daru pri príležitosti Dňa učiteľov, skončenia školského roku, stužkovej slávnosti.“

6.	Dôsledky vo vzťahu k administratívnym deliktom a priestupkom

Dôvodová správa k návrhu zákona o pedagogických zamestnancoch uvádza, že v dôsledku zaradenia učiteľov medzi verejných činiteľov „dôjde k zvýšenej právnej ochrane týchto osôb pred protiprávnymi konaniami, a to nielen trestnoprávnymi, ale aj ustanovenými administratívnoprávnymi deliktami“. V návrhu zákona je však obsiahnutá iba novela Trestného zákona, žiadne ustanovenie, ktoré by upravovalo nejaký administratívnoprávny delikt voči učiteľom.

Zákon č. 372/1990 Zb. o priestupkoch  v § 47 ods. 1 písm. a) stanovuje, že priestupku proti verejnému poriadku sa dopustí ten, kto „neuposlúchne výzvu verejného činiteľa pri výkone jeho právomocí“. V prípade, žeby učiteľ bol považovaný za verejného činiteľa aj pre účely priestupkového zákona, mohlo by byť neuposlúchnutie výzvy učiteľa žiakom považované za priestupok, za ktorý možno uložiť finančnú pokutu. 
7.	Zhrnutie

Vládny návrh zákona o pedagogických zamestnancoch predpokladá pre pedagogických a odborných zamestnancov postavenie verejných činiteľov pre účely Trestného zákona. Navrhovaná úprava je zdôvodňovaná snahou o lepšiu ochranu učiteľov, ktorá sa má zabezpečiť prostredníctvom uplatňovania trestného činu útoku na verejného činiteľa.

Vo vzťahu k žiakom však navrhovaná úprava bude úplne neúčinná. Vôbec nerieši problém fyzického a verbálneho násilia voči učiteľom zo strany žiakov vo veku do 13 rokov – trestná zodpovednosť vzniká až dovŕšením veku 14 rokov. Mladiství páchatelia (pred dovŕšením veku 18 rokov) tiež nebudú až na výnimky môcť byť za útok na verejného činiteľa postihovaní, pretože podľa Trestného zákona ide o prečin a prečin nie je považovaný za trestný čin, ak bol spáchaný mladistvým a jeho závažnosť je malá.

Postihovanie za trestný čin útoku na verejného činiteľa by bolo možné iba vo vzťahu k plnoletým žiakom a študentom, vo vzťahu k rodičom a k ďalším osobám. Avšak už aj dnes existujú trestné činy, ktoré umožňujú postihovať fyzické a verbálne násilie voči učiteľom aj bez toho, aby mali postavenie verejného činiteľa (ublíženie na zdraví, vydieranie, nebezpečné vyhrážanie, výtržníctvo). Ak napriek tomu dochádza k fyzickému a verbálnemu násiliu voči učiteľom, nie je to problém nedostatočnej legislatívny, ale predovšetkým nedostatočnej vymožiteľnosti práva. A tá sa ustanovením učiteľov za verejných činiteľov nezvýši.

Dôsledkom zaradenia medzi verejných činiteľov by bolo, že učitelia budú môcť byť trestne stíhaní za trestné činy zneužitia právomoci verejného činiteľa a marenia úlohy verejným činiteľom. Niektoré konania učiteľov, ktoré sú v súčasnosti posudzované ako porušenie pracovnej disciplíny, by po zmene legislatívy mohli byť považované za trestný čin. To vytvára hrozbu, že učitelia môžu byť obviňovaní zo zneužívania právomoci verejného činiteľa zo strany niektorých rodičov, ktorí si takto budú riešiť konflikty s učiteľmi. Problémom je aj to, že právomoc učiteľov nie je na rozdiel od iných verejných činiteľov jasne vymedzená, ale je definovaná len prostredníctvom ich pomerne všeobecných práv a povinností. 

Postavenie verejných činiteľov bude mať za následok, že učiteľom bude za vymedzené trestné činy možné ukladať prísnejšie tresty ako iným osobám. 

Ustanovenie za verejných činiteľov nezabezpečí učiteľom reálne lepšiu ochranu pred násilným správaním a zároveň ich vystaví hrozbe trestného stíhania za konanie, ktoré v súčasnej úprave nie je považované za trestný čin. 

Ondrej Dostál
Konzervatívny inštitút M. R. Štefánika